Mr. Coldwater?
Quentin?
Quentin!
Beskriv Udyret som angrep deg.
Hvordan kom det seg inn?
Mr. Coldwater, hva sa Udyret til deg?
Hvordan kunne det navnet ditt?
Hva slags sted er dette, bortsett fra helseskadelig?
En gang i tiden var det byens fineste kjøttgrossist.
Ja, det er strålende. Den stjernen på armen din...
Jeg har fortjent den. Det vil du òg. Mange, hvis du anstrenger deg.
-Hva betyr den? -Du stiller mange spørsmål.
Ja, det gjør jeg.
Herregud, er de virkelige? Alle sammen?
Dette er Julia. Julia, dette er kollegaene mine.
-I jøsse navn. -Og det er...
-Beklager, men hva heter du? -Marina. Jeg er ny her.
-Er alt i orden? -Ja.
Julia, Marina. Jeg skal vise dere rundt.
-Hvem var det? -Vet du ikke det?
-Hva gjør du egentlig her? -Jeg vet ikke.
-Venter på at noe skal skje. Og du? -Jeg er her på grunn av magien.
De er selvlærte hekser. Vi er selvlærte hekser.
-Hvordan har du i det hele tatt...? -Jenter, oppfør dere.
Det er her vi oppbevarer alle ingrediensene og slikt.
-Det er en... -Kjøttfryser. Det var det, iallfall.
Nå er den like velfylt som en skattkiste. Etter deg.
Hallo!
Kom igjen, åpne døren.
Ikke vær en drittsekk! Lukk opp døren! Hører du!
Vi kunne ikke røre oss. En slags lammelses-besvergelse overtok rommet.
La oss kvele dette i starten.
Jeg sa jo at rektor hadde noe i hånden.
Jeg vet ikke hvor det forsvant.
Kan du materialisere objekter?
Jeg har drevet med korttriks halve livet.
Jeg antar at noen av dem forsvant.
Quentin...
Ta dette.
Er han død? Rektor, altså.
-Hvordan visste du om besvergelsen? -Vi får ikke bruke kampmagi, men...
Får vi gå herfra snart? Vær så snill?
Dere vil forstå hva som skjedde.
Så mye kan jeg si: Vi lever i en verden blant mange.
Udyret dere så, kom fra en annen verden.
Hans karakter er ukjent, men vi vet at det er sterkt og ondsinnet.
Slutt!
Og vi vet at det er borte nå.
Brakebills beskyttes av magiskjold.
De er kodet til hver og en på campus og ingen andre.
Vi etterforsker hvordan Udyret kom seg gjennom, og omkoder alle skjold.
Hvis noen er ansvarlig for angrepet,-
-kan dere være sikre på at de blir utvist.
Undervisningen avlyses i morgen. Den gjenopptas på onsdag.
Dere kommer til å bli forhørt.
-Alice! -La være.
Vi sto bak besvergelsen, så kutt ut. Hvis de finner det ut...
-Der er de jo! -Hyggelig å se deg, gutt.
-Stakkars deg. Hvordan går det? -Sykepleier.
Ingen fare, vi skal gi deg noe å drikke.
Du sa ikke at du var farlig.
Helvete.
Og helvete. Kjæresten min begynner nok å lure på hvor jeg er.
Det er så kaldt. Vi er innelåst, og de prøver å drepe oss...
De prøver ikke å drepe oss. De er ikke mordere, tro meg.
-Hvordan vet du det? -De er ikke tøffe nok.
Det er et slags innvielsesritual. En test.
Jeg er lei av å stryke akkurat nå. Jeg finner ut av det.
Ikke noe å se her, ekle, små uslinger.
-Avada Kadavra. -Ja da, Eliot.
Velkommen til de fysisk begavedes hjem.
Det er det beste stedet på campus, hvilket dere merker-
-når dere smaker husets cocktail.
-Jeg må... -Du må prøve en kjole.
Den er perfekt. Den fremhever det du gjemmer under teltet du har på deg.
Stol på meg. Følg meg.
Var det med vilje? Sa dere besvergelsen og tenkte:
"Monstre fra en annen verden, vær så snill og kom inn."
-Dere rotet det til. -Mer enn det.
Var det verre enn det som skjedde tredjeårsklassen?
Det dukker opp problemer nå og da. Det er uunngåelig.
-Ok. Hvis du tilstår... -Da er jeg ferdig!
Jeg lå på sykehus før jeg kom hit. Jeg har... Eller hadde...
Siden alt skulle forbli ørkesløst og tomt,-
-stilte jeg meg selv spørsmålet om hvorfor leve videre.
Men så kom jeg hit og...
Tenk at jeg overlevde når min magikernatur var ukjent for meg.
-Jeg kan ikke dra tilbake. -Så... Ok.
Det fins en besvergelse som hindrer dem i å lese tankene dine.
Jeg skriver den ned. Den er vanntett.
Takk.
Kan du hjelpe meg med å leve med meg selv også?
Ok, nå skal jeg fortelle deg noe dypt, mørkt og personlig.
-Klar? Bra. Jeg har drept en person. -Hæ?
Jeg var fjorten. Han var en...
Han slo meg.
Jeg gikk gatelangs og spiste en sjokolade,-
-for jeg trøstespiste profesjonelt allerede da, da han krysset gaten.
Og så kom det en buss.
Jeg tenkte knapt tanken. Pang.
Jeg visste at det var mitt verk. Jeg blødde neseblod.
Logan Kinear døde omgående, og jeg ødela favorittskjorta mi.
Det var slik jeg oppdaget mine telekinesiske evner.
-Skal du si at det blir bedre... -Nei, nei. Det blir det ikke.
Det jeg vil si, er at du ikke er alene.
Ironisk nok forteller de ikke at magi ikke kommer fra talent.
Den springer ut av smerte.
Vet du hva det var som angrep deg?
Nei, jeg har ingen anelse.
Jeg trodde at familien din hadde lært deg en del knep.
Ja... Nei, min familie er ikke...
Jaha. Jeg skjønner. Samme her.
Den er meningsløs og giftig.
Jeg lærte meg egentlig ikke magi som barn.
Jeg hørte du ikke måtte ta opptaks- prøven for å komme inn på Brakebills.
Hvordan fant du stedet? Du gikk bare rett inn.
Det er ikke spesielt vanskelig.
Vi er i delstaten New Yorks Bermuda-triangel.
Hvordan kom du deg gjennom?
Skjoldene kodes med fingeravtrykk. Du hører ikke hjemme her.
Foreldrene mine har alumninøkler.
De skal være forhekset med McNaughtons sikkerhetslenke.
Jeg stjal en.
Jeg ville bare utdanne meg.
-Hvorfor bryr du deg? -Jeg er bare nysgjerrig.
Bare fordi... Jeg vet ikke. Jeg vil vel være vennen din, tror jeg.
Jeg får ikke slike vibber fra deg.
Unnskyld, men jeg må gå. Takk.
Det må finnes noe. Telefonnumrene utgjør kanskje en kode.
Det er for enkelt.
Kom igjen.
Sett opp farten.
Vi må kunne finne noe, jeg mener...
-Er han...? -Død? Ja.
Men han var allerede død, så jeg vet ikke.
Herregud, de vil drepe oss. Hvorfor ble jeg med på dette?
Slutt! Han er død på ordentlig nå. Tror jeg. Jeg vet ikke.
-Ro dere ned. Herregud, det er meg. -Pete? Er det deg?
Du kler din nye look, Pete. Helt klart en forbedring.
Bli med oss. Marina savner deg.
-Slipp oss ut. -Dere må komme dere ut selv.
Så dette er enda en test.
Klarer dere ikke dette, fikser dere ikke det vi driver med.
Vil du ha magi eller ikke, Julia? Har du lett overalt?
-Skynd dere, før dere forfryser dere. -Fordømte drittsekk.
-Hva mente han? -Hvor har vi ikke lett? Hvor?
Vent...
"Une chaleur temporaire." Midlertidig varme.
-Jeg gjorde bare research. -I en barnebok?
Hva vil du? Jeg...
Vi kunne ikke rotet det mer til, og vi kan ikke gjøre det ugjort.
Du liker ikke meg, og vi kjenner ikke hverandre,-
-bortsett fra at vi lokket en morderisk insektsmann hit.
Ja, det var jo den lille detaljen.
Du har rett til å hate meg. Men merket på hånden din-
-var det samme som i boken jeg trengte.
Min brors ånd sendte deg for å hjelpe meg å kontakte ham.
Jeg er ikke sikker på at det var sånn det skjedde.
Saken er at merket, seglet,-
-dukket opp da jeg drømte...om Fillory.
I drømmen fikk jeg merket på hånden av Jane.
Chatwin, fra Fillory.
Det siste jeg ville gjøre som barn, var å lese fantasybøker.
Greit. Men tenk om... Tenk om Fillory finnes på ordentlig?
Du tror at det handler om Charlie, men det er større enn det.
Det som steg inn gjennom speilet, vokste neppe opp her i distriktet.
Tenk om det kom fra det virkelige Fillory?
Det er søkt, Quentin.
Det finnes andre verdener, men dette er bare en oppdiktet bok.
Nei, familien Chatwin finnes.
De var naboer med forfatteren. Romanfigurene bygger på dem.
Hvordan kan du være så uvitende? Kan vi se på en video sted?
-Ja visst. -Bra.
Etter å ha bodd ved siden av familien Chatwin i mange år,-
-ble Christopher Plover knekt da Martin Chatwin forsvant.
Det var en av mange smertefulle hendelser som hjemsøkte Plover.
Det ga en melankoli i arbeidet hans.
Mysteriet rundt Martin Chatwins forsvinning ble aldri løst.
Dessuten forsvant Martins søster Jane året etterpå.
Det er mange forsvinninger.
Derfor er folk besatt av bøkene. Barna steg inn i gulvur-
-og videre inn i andre verdener, og så forsvant de virkelige barna.
-Forsvant Charlie også? -Nei, det vet jeg ikke.
Jeg vet ikke hva som skjedde med Charlie eller noen andre, men...
Vi påkalte noe fra en annen verden. Kan det være en tilfeldighet?
Hva skal vi gjøre? Vi må ikke bli tatt.
Jeg kan ikke bli utvist. Jeg må få vite hva som skjedde med ham.
Tenk om Fillory finnes på ordentlig?
Du forstår ikke hvor stort det er.
Vil du bli værende på Brakebills? Det vil jeg også.
Vi må gjemme bevisene og enes om en historie. Greit?
Skal du dra? Gi deg.
Jeg kjenner deg ikke så godt, men jeg vet at du ikke er lettskremt.
Vil du vite sannheten?
Å høre folks tanker er mitt minste problem. Kokain, selvmedisinering...
-Du hørte Quentin og Alice. -Nei, det gjorde jeg ikke.
Jeg hører en stemme. Alle andre drukner i støyen,-
-men ham hører jeg høyt og tydelig.
Han sier at han er en magiker. Det er alt jeg vet om ham.
Det og at alt han har lært meg, fungerer i virkeligheten.
Livet var ikke alltid så morsomt da jeg var barn,-
-og derfor elsker jeg den stemmen. Han er i grunn min eneste venn.
Til han sendte meg til en lab og den "tingen" kom gjennom speilet.
-Hørte du Udyret? -Jeg ble lurt.
Vet de om det? Sunderland eller noen andre?
-Nei, det betyr ikke noe nå. -Ikke gå.
Ikke gå, Penny. Det er ikke din feil. Han lurte deg.
Ikke forlat det eneste stedet med eksperter som kan hjelpe deg.
-Hvorfor bryr du deg? -Jeg var også innblandet, Penny.
-Er du skyldig, er jeg skyldig. -Du er skyldig.
-Flott, vi hopper fra en bro. -Kady...
-Jeg orker det ikke. -Greit.
Så gå, da.
Men...
Siden du likevel skal dra...
...så gjør noe dumt med meg før du drar.
Kom.
Knust stein benyttes i besvergelser med begrenset rekkevidde.
-Du visste det og sa ingenting? -Jeg vet ikke hva jeg vet.
Jeg har lest mye møkk på nettet og forgiftet meg selv to ganger,-
-og nå sitter jeg innelåst med en hurpe. Ja, du er det.
Ville du ha en magisk fin frisyre forrige uke? Dette er alvor.
Dine personlige problemer interesserer meg ikke.
Du... Malespannet der inneholdt sand.
Ja, og jeg trenger en kniv og en skål.
Ok.
Og " graisse de l'animal de préférence de mouton".
Ister fra et dyr. Får. Kanskje det fins kjøtt her?
Kom nå, før vi fryser puppene av oss.
Jeg gjør ikke dette bare for moro skyld.
Ikke ta det ille opp, men du synes å høre hjemme på en snobbeskole.
Det er fordi jeg gjør det. Eller gjorde.
Har du hørt om Brakebills?
Det er litt som et hemmelig Yale der man studerer magi.
Det kreves magiske egenskaper for å komme inn.
Jeg har det i meg, men jeg strøk likevel på opptaksprøven.
Enten har man det eller ikke.
Ja. Likevel avviste de meg. Ærlig talt, hva venter de seg?
Magi er på ordentlig, og når man vet det...
...er alt annet uviktig.
Akkurat. Det er som om...
Jeg vet at den er der.
Den fins overalt.
En hel verden av mektige krefter og skjønnhet.
Du kan ikke ignorere det.
Det er som å våkne for første gang.
Hvem prøver vi å lure? Det fins ikke kjøtt her. Vi har lett overalt.
Nei. Glem det, det klarer jeg ikke.
Vær så snill, gjør det.
-Den ser ikke noe særlig ut. -Jo, det er Emersons legering.
Hans rustende legering.
-Hvordan vet du det? -Fordi jeg vet saker og ting.
Dette stedet... Det er en gullgruve.
Du kan ikke flykte fra den du er.
Og jeg er jo her, og jeg er fantastisk, så jeg mener...
Jeg skal overveie det, ok?
-Hei! -Nei, la oss være i fred.
Gjerne, men vi må snakke om...
Der er dere jo. Quentin og Alice, og Penny og Kady.
Akkurat de jeg lette etter.
Jeg fant noe høyst interessant i skogen.
Bli med meg.
Vi var ikke i nærheten av speilet.
Vi leste, det var det.
Jeg skjønner jo ikke engang språket.
Ja, jeg tok på den. Det gjorde alle.
Jeg mener at jeg tok på... Vi leste, så...
Jeg prøver bare å forstå dette.
Dere har etterlatt spor over hele boken, inkludert en påkallelse-
-som vi tror åpnet porten for Udyret.
-Hva sa du? -Ingenting. Jeg...
Ikke se på meg.
Hør, jeg vet at dere er venner.
-Jeg må anta at det var alle. -Det var det ikke.
Vær stille, så skal jeg med glede fortelle.
Det er greit, vi drar. Ingen årsak, forresten.
Hva skal det bety?
Kan du komme inn, Quentin? Du kan gå, Alice.
Det er ingenting jeg kan gjøre for å hindre kometkrasjet, eller hva?
Vent.
-Hva er dette? -Bøkene mine.
Jeg skal levere dem, som du nok vet. Rykter spres fort når livet er over.
-Ikke si sånt. -De skal få hjelp av en spesialist.
-Takk. Overhodet ikke illevarslende. -Beklager.
Jeg prøver å si til meg selv at dette er bedre. Ikke å vite.
Hvem ønsker å vite at magi eksisterer,-
-hvis man ikke kan gjøre noe med det og ingen kan hjelpe en?
-Jeg vet ikke hva jeg skal si. -Ingen ville valgt ikke å vite.
Man vil ikke tilbake til svarthvitt når man har sett farger.
Du trenger ikke å trøste meg. Vi kjenner knapt hverandre.
Jeg skaper vennskapsbånd fort. Tiden er en illusjon.
Hør, ikke bli ditt gamle jeg når du vender tilbake.
Hvordan? Når jeg drar tilbake, er jeg en deprimert supernerd.
Jeg kan finne deg, og jeg sier ikke at magi er ekte, forføre deg,-
-og så skjenke deg livsgnist for flere tiår framover.
-Ja, det høres hyggelig ut. Takk. -Greit.
-Kan jeg unngå å bli slettet? -Jeg vet ikke.
Jeg har hørt om spesialistene, og at de er dyktige.
Julia her. Jeg er opptatt. Legg igjen en beskjed.
Det er Q. Jeg vet at da vi møttes sist...
Jeg er lei for det, Jules.
Jeg forsto ikke hvordan det må ha vært for deg.
Jeg håper at du føler deg bedre nå.
Herregud, du går rett på sak.
Jeg er blitt utvist, og de henter inn en spesialist.
Minneutsletteren deres er død. Det er en lang historie.
Hvis du husker hvorfor det ikke fungerte på deg, vil jeg vite det nå.
Du må minne meg på at det finnes magi i verden.
Ja!
Jeg er fortapt uten Brakebills, men det er ikke du.
-Magi! -La oss komme oss ut herfra.
Du kan ikke hjelpe meg, og jeg kan ikke hjelpe deg...
For å lagre meldingen, tast 1. Vil du slette den, tast 2.
Meldingen er slettet.
Du!
Din lille drittsekk.
Du tystet på meg. Du sa ikke hele sannheten.
Er jeg dum? Tydeligvis ikke! Det var det jeg trodde.
-Hva var det, din gærning? -Slutt, begge to!
-Hvem sto bak besvergelsen? -Det gjorde jeg.
Til sykestuen, begge to. Nå!
Vi løste det.
Besvergelsen, eller det at det ikke finnes noen.
Ikke for å komme ut, ikke for å holde døren låst. Pent, Pete.
Og saks funker dårlig som skrutrekker, sånn at du vet det.
Bra. Nå forstår du hvorfor det var så viktig.
-Å nesten dø til ingen nytte? -Å forstå at magi ikke løser alt.
Det er avgjørende hvis du vil bli.
-Er jeg ennå ikke med i klubben? -Du fikk en invitasjon.
Nei, du angrep meg på en bar på bursdagen min.
-Jeg har ingenting å bevise for deg. -Det har du ikke har gjort.
Du viste meg hva du var god for.
Det betyr nivå 50.
Vent, så du er...
-Øverste sjef i New York. -Og dette gjorde du for...
Å se hvor mye jeg liker deg.
Du er intelligent og lidenskapelig og betviler saker og ting.
-Dere rundlurte meg! -Tenk på det når du når nivå 50.
-Ikke vær sint. -Hvordan kan jeg stole på dere?
Hvorfor skulle du stole på noen?
Jeg er villig til å lære folk alt jeg vet. Og jeg vet mye,-
-for jeg har visse kontakter på visse steder,-
-som for eksempel på Brakebills.
-Brakebills? -Vil du ha noe å drikke?
Det kan svi litt. Nettopp derfor bør man bruke den type magi med omhu.
Har du flaks, kan jeg hjelpe deg, og du har flaks som ikke utvises.
Hold armen rolig.
Pyse. Du brukte kampmagi mot meg, så jeg sier hva jeg vil.
Hørt om karma? Iblant kommer det tilbake med en gang. Ingen årsak.
-Hva er det? -Ordentlige magikere beskytter seg.
Kan noen være snille og skrive ham ut herfra?
-Hun er sen. -Hun kommer.
Eller så har hun fått nok av alt tullet ditt.
Det er ikke et alternativ.
Endelig.
Den amuletten du ville ha, eller hva det nå var...
-Emersons legering? -Fyren jeg var med, rappet den.
Jeg fikser en annen, pluss litt til. Her.
-Det står mye godsaker i den. -Det var mye smisking.
Jeg fikser det. Hva du enn vil. Jeg finner en annen.
-Bra. Du er ei søt jente, Kady. -Og du er en hjerteløs hurpe.
Jeg behandler deg sjenerøst, alt tatt i betraktning.
Ordne alt på lista denne uka. Takk skal du ha.
Best at du går og legger deg. Du har skole i morgen.
Hei.
Nå tok du meg på fersk gjerning da jeg snoket.
Hvordan går det, Quentin? Jeg hørte om angrepet.
Du var der den dagen jeg skulle ha alumni-intervjuet.
-Du var ambulansesykepleier. -Eliza.
Jeg var der den dagen for å sørge for at du kom hit.
Takk, men jeg har rotet det til.
De skaffer en spesialist som skal slette alt fra hukommelsen min.
Det høres...
Vet du hva? Jeg er spesialisten. Jeg beklager.
Skal vi slå oss ned?
Ok.
Får jeg først...?
Hvorfor ga du meg den boken? "Fillory og lenger", bok seks.
-Jeg trodde du ville like den. -Jeg har mistet den.
Ikke med vilje. Jeg må lese den, men jeg finner den bare ikke.
-Fillory er morsomt på den måten. -Finnes landet Fillory på ordentlig?
Hvorfor spør du hvis du skal glemme det?
Bøkene... De har alltid vært virkeligere enn noe annet.
-Da er det på ordentlig. -Det er ikke noe ordentlig svar.
Skal vi sette i gang?
Ok, gjør det.
-Å, Quentin. Jeg er så fornøyd! -Hva? Hvorfor det?
Du er mye bedre til å lyve enn forventet.
-Kan jeg være oppriktig? -Gjerne det.
Du er ikke spesielt merkverdig. Du er klok, men ikke noe geni.
Du har magiske evner, men de er ikke så bemerkelsesverdige.
Du vil så gjerne føle tilhørighet at du glemmer hvorfor du er her.
Hvorfor jeg er her?
Du drømte om det, ikke sant?
Om Fillory. Før angrepet, som et varsel?
-Ja, hvordan visste du...? -Jeg drømte også om det.
-Jeg har sett inn i Udyrets øyne. -Hva?
-Tror du at du har en skjebne? -Ja.
Ja, jeg trodde også på sånt tull da jeg var ung.
Det finnes ikke noen skjebne, ingen er født helter.
Jeg vet ikke hvorfor Udyret sniffet rett på deg.
Det finnes det ingen grunn til.
Du kan enten ta utfordringen eller la være. Det bestemmer du.
-Vi kan bare håpe på det beste. -Hvem er du?
Bare enda en talentløs magiker som har mistet mennesker.
Sånn blir det for deg også hvis du ikke blir sterk.
Du må lære fort, ved hjelp av alle midler.
Jeg glad for at du sitter der som om du ikke har Emerson-amulett-
-som skal beskytte minnet ditt.
-Du har stjålet den. -Hvem stjal den?
Ingen utsletter minnet ditt i dag. Vi skal nok gjøre noe av deg.
Jeg ber skolen om å gi deg én sjanse til. De følger mitt råd.
Ikke få meg til å angre på det.
Ikke følg hagestien som et lite lemen.
Da sletter jeg hele hukommelsen din, til ditt eget beste.
-Hagestien? -Alt hører sammen. Ikke tenk for mye.
Gratulerer! Det er en stor dag. Din første av flere stjerner.
Ja.
Dette er bare begynnelsen.
Jeg håper du er anstendig. Jeg kommer inn nå.
Hvordan går det med deg, Henry?
Jeg beklager.
Jeg visste at han skulle komme, men ikke så snart.
Ingen er klare. Vi trenger mer tid.
Og en lærer som kan bruke hendene. Det er det lille problemet.
Jeg skal hjelpe deg. Vi skal lege hendene dine. Og øynene.
Det hjelper hverken oss eller dem, gjør det vel?
Dette er ditt problem som du må løse.
Quentin og Penny er ikke laget for dette.
Jeg vet det. Jeg har prøvd.
-Dra tilbake. -Man kan ikke ta bussen.
Finn en vei tilbake. Finn Udyret og drep ham.
Hadde jeg kunnet det, ville vi tatt en drink og sett hverandre i øynene.
Unnskyld meg. Si meg hva annet jeg kan gjøre.
Det eneste vi kan gjøre, er å gjøre magikere av dem.
-Det er ikke nok. -Jeg vet det.
Jeg holder grillen varm, jenta mi.
-Quentin! Kom hit! -Kom, da!
Skynd deg, din patetiske dust. Vi har ikke hele dagen på oss.
-Vi er så fulle. -Ok, så har vi hele dagen.
Tekst: Silje Sommersol www.sdimedia.com